Tjusig meteorbild!
För att se om det var en perseid eller inte behöver man på en gnomonisk karta rita in spårets början och slut samt radiantens position vid den aktuella tidpunkten. Sedan ser man om de tre punkterna ligger på en rät linje.
Gnomoniska kartor kan man hämta härifrån:
http://meteore.uai.it/mappe.htm" onclick="window.open(this.href);return false;
En del planetarieprogram kan också visa gnomonisk projektion och kan, förmodar jag, alternativt användas för ändamålet.
En meteorradiant har ju en viss utsträckning på himlen (och givetvis vandrar den kontinuerligt eftersom jorden kretsar kring solen). Större delen av Perseidernas aktivitetstid ligger radiantens centrum i Perseus, men just kring maximum ligger centrum mycket nära det ställe där stjärnbilderna Perseus, Cassiopeia och Camelopardalis möts. Radiantens utsträckning innebär att den faktiskt då ligger i alla tre stjärnbilderna, vilket får sägas vara ett litet kuriosum. Perseiderna fick sitt namn långt innan IAU hade fastslagit stjärnbildernas exakta gränser, och det aktuella radiantområdet tillhörde på den tiden snarare Perseus än någon av de två andra stjärnbilderna.
För egen del kollade jag Perseiderna under en halvtimme kvällen den 12 augusti, utan att observera i egentlig mening. Det är meningslöst att göra ZHR-beräkningar när gränsmagnituden är ca 4.0. Jag såg två perseider, den starkaste ca 21:25 UT, i Ursa Major. Den hade två ljusmaxima alldeles innan den försvann. Kunde också se ett kvarliggande rökspår under ett par sekunder. Möjligen (?) var det en av de perseider som Torbjörn nämner att han såg från Orust.
Mvh
Hans Bengtsson